Del 1: Claras hår
Dere... Jeg tok med en låt.
-Jeg tror dere vil like den. -Hva er det?
La meg spille den. La oss se hvor bra bilstereo du har.
Jeg spiller høyt, greit?
Stå på, Martin og Isabela.
Det er bra.
Jeg liker det.
Hva med broren min?
Han er pen. Smart, morsom, god i senga...
Hva mer kan jeg be om?
Greit!
Dere er et flott par.
Bra.
Nå må vi dra.
Antonio! Vi drar!
Der er Adalberto. Han ser nervøs ut.
Da går vi.
-Hvordan gikk det? -Bra. Vi dro ned på stranda.
Jo, men... Dere ble for lenge, folk vil dra alt.
Ja vel... Jeg henter ungene.
Og så tar jeg med noe mat til Seu Zé.
Heisann!
Fortsett.
Seu Zé?
Noen godsaker fra festen. Stikk innom senere.
Fernando, Fernando, Luiz Fernando og Julia, vi drar! Syng bursdagssang.
-Vi er midt i en kamp! -Spill ferdig siden, nå drar vi.
Kom igjen.
"Tante Lucia...
Det er ikke hver dag noen fyller 70 år.
Jeg vet ikke om du merker alderen, eller om du er sånn som vi tror:
Ei jente på 70 år.
Jeg er 12-
-og husker da du tok med oss grandniesene og-nevøene dine-
-til fornøyelsesparken i Jaqueira-
-for å spise iskrem på FriSabor, og gå på kino i São Luiz.
Du er verdens beste tante."
"Tante Lucia var et fyrverkeri. Hun er et fyrverkeri!
Hun var klubbmester i volleyball og bordtennis.
Hun spilte gitar, piano og fiolin da hun var ung-
-og opptrådte mange ganger-
-på St. Izabel Teater.
Hun begynte på universitetet da hun var 18.
Da kom hun inn på jusstudiet-
-på Pernambuco Federal.
Året var 1931.
Det ble starten på en stor karriere der hun skapte seg et navn-
-som sterk og besluttsom på sitt felt i delstaten vår-
-i en tid da få kvinner-
-tok høyere utdannelse-
-og ble jurister og advokater."
Nei, det er mer!
"Etter studier i São Paulo på 40-tallet vendte tante tilbake til Pernambuco.
Hun jobbet på landsbygda på 1960-tallet.
En vanskelig tid for henne, familien og landet.
Hun ble stilt for retten og måtte i fengsel.
Vi er veldig stolte av reisen din, tante Lucia.
Tante Lucias liv kunne fylle en bok, en film og en sang.
Og vi...
Vi ønsker deg hell og lykke og god helse. Vi vil skåle for deg.
For kjære tante Lucia!"
Heia tante Lucia!
Du glemte, eller hoppet over, den seksuelle revolusjon.
Jeg tuller... Jeg er veldig rørt.
Helt sant.
Men...
Jeg vil si noe som ble utelatt...
Noe du ikke sa, som jeg skal si.
Du nevnte flere ting jeg har gjort-
-som var en del av livet mitt.
Men du glemte å nevne Augusto.
Augusto var livsledsageren min.
Jeg var så glad i ham. Det var ekte kjærlighet.
Augusto gikk bort for seks år siden.
Han og jeg var sammen i over 30 år.
Han var en god mann. Vi giftet oss aldri.
For som noen av dere vet,-
-så var han gift.
Hva kan man gjøre? Ingen er perfekt.
I dag, på min fødselsdag,-
-vil jeg gjerne skåle for Augusto.
Tusen takk.
Det er vanskelig å toppe-
-tante Lucias vakre ord.
Jeg vil likevel si noe.
Jeg er ikke religiøs,-
-men jeg vil likevel takke deg.
1979 var jo ikke noe lett år her hjemme.
Det var en tung tid, med sykdommen til Clara...
...som jeg er så glad i.
Det var de verste månedene i mitt liv.
Jeg fulgte kona til sykehuset-
-og så henne gjennomgå den harde behandlingen.
Jeg satte meg ned med Martin, Ana og Rodrigo-
-og fortalte sannheten, uten å fortelle alt.
Prøvde å gå videre i livet.
Klare å jobbe, holde huset i orden, bevare roen.
Clara er med oss i dag.
Med sin Elis Regina-frisyre,-
-som jeg syns er sexy.
Hun er frisk og rask nå.
Clara har det bra.
Vi er fremdeles sammen og får livet tilbake på rett spor.
Jeg skjønner hvorfor noen holdt seg unna.
Livet gir ingen oppskrift på hvordan man takler sånt.
Jeg ble så rørt av å se de som var her med oss.
Så dette er en takk for at jeg har mine kjære her hos meg.
Lenge leve Clara!
Lenge leve tante Lucia!
Vi hyller denne dagen
Og denne feiringen
Det huset du bor i
Skal bli et gledens hjem
En tilflukt for stormen
Gratulerer med dagen!
Ladjane!
-Ladjane! -Ja?
Hva er det til lunsj?
Jeg lagde...
Irriterende dør! Jeg lagde kylling.
-Ja vel. Med grønnsaker? -Ja, jeg skal ordne noen.
Jeg går på stranda.
Alle sammen, nå tar vi Ha-ha. Slipp dere løs.
Samme rytme!
Fortere!
Fortere, fortere!
Slipp det ut, Paulo!
Dere kan le nå! Bra!
Le, Paulo!
Latter er alvorlige saker. Thiago, slipp det ut.
Pyse!
Ned litt... Stopp!
Le!
Sånn, ja!
Energi, folkens!
Le, Clara!
Konsentrer deg.
Føl deg som hjemme. Respekt, folkens! Stå på!
Respekt!
-Bezerra, hvor er du? -Jeg hører deg.
Ta båten over til Aquarius.
Skal Dona Clara uti?
Ja.
Greit. Jeg er på vei.
Mottatt.
Hei, Roberval! Er ikke det litt drøyt?
Nei, Dona Clara. Se på vannet!
Det er ingen uti.
Ta deg en dukkert-
-og kom opp igjen. -Vi har snakket om dette.
Du er en VIP. Sånn er det å være kjendis.
Hold denne for meg.
Dona Clara!
Til livet!
41 år. Spiller perfekt.
Jeg vil...
...spørre deg...
Beklager...
Du skriver bok.
Og du har mye musikk her, i fysiske format.
Vinyl, cd-er, bånd...
I en tid da alt digitaliseres, hører du bare på musikk på gamlemåten?
Nei, jeg hører på musikk på gamlemåten...
La oss gjøre noe.
La oss gå rett på sak.
Vi trenger ikke kaste bort tid.
Jeg skal forklare hva jeg syns.
Jeg liker alt.
Mp3...
Strømming... Er det musikk, er det bra og viktig.
Og all den nye teknologien... Kan jeg fortelle en historie?
Så klart.
Sånn. Fikk du det med?
Vel...
Jeg kjøpte denne plata i Porto Alegre, i en bruktbutikk.
Jeg lånte min egen til noen og fikk den aldri tilbake.
En dag-
-en rolig søndag...
Jeg tok fram plata...
Se hva jeg fant inni: Denne artikkelen fra LA Times.
-Så kult. -Denne artikkelen-
-er fra november 1980.
Albumet, Double Fantasy,-
-kom ut i desember 1980.
Så denne artikkelen-
-kom ut noen få uker før John Lennon ble skutt.
8. desember 1980.
Og jeg er født 21. desember 1980.
Det er helt utrolig.
Denne artikkelen kom på trykk-
-noen uker før Lennon ble skutt.
Før dere ble født. Det står:
"John Lennons framtidsplaner."
Denne plata jeg holder i mine hender,-
-blir noe helt spesielt...
-Skjønner? -Du kjente ikke forrige eieren.
Jeg kjøpte den i en bruktbutikk, vet ikke hvem forrige eieren var.
Men den kom fra Los Angeles og endte opp i Porto Alegre.
Jeg er ikke engang sikker på at den ble kjøpt i LA. Den havnet her.
Kult. Så digitale media er ikke noe problem for deg?
Dette er nesten som flaskepost.
God dag.
-Seu Geraldo, god dag. -Hyggelig.
God dag.
-Får vi et par ord med deg? -Det spørs, Seu Geraldo.
Om du vil diskutere budet mitt på leiligheten over meg...
Jeg hørte ikke noe fra deg. Du må være en opptatt mann.
-Var det derfor du kom, Seu Geraldo? -Vi er her for å snakke med deg.
En god samtale, ikke noe er bedre.
Vi har et nytt forslag til deg.
Flott! Det gjelder leiligheten ovenpå.
Nei, det vi snakket om tidligere...
Om kjøp av leiligheten din.
-Selge denne leiligheten? -Nettopp.
Den er ikke til salgs, det vet du.
Dona Carla, tilbudet er... Dona Clara.
-Hvor var du? -Jeg var nedenunder og gjorde rent.
Dona Clara?
Det er et sjenerøst tilbud. Over markedspris-
-for en slik eiendom.
Et tilbud spesielt for deg. La oss bare få det overstått.
La dette være helt klart:
Leiligheten min er ikke til salgs, jeg selger ikke.
Hyggelig at dere kom, men det var det.
Dona Clara.
Gratulerer. Jeg ser at du har pusset opp leiligheten.
Den er nydelig. Meget smakfullt gjort.
Jeg er Diego, prosjektleder i firmaet vårt.
Dette er første prosjektet mitt.
Jeg kan trygt si at vi har gode nyheter.
-Å ja? -Nå skal du høre.
Vi har kalt prosjektet Aquarius.
Sønnen din? Svigersønnen?
Nei. Diego er barnebarnet mitt.
Han har gjort en god jobb i bygningsfirmaet.
Takk, bestefar.
-Aquarius? -Nye Aquarius.
Vi beholder navnet på bygningen som sto her.
-Som sto her? -Ja, vi vil bevare minnet om den.
Dette er noe nytt. Så vi gir deg et nytt tilbud og mer informasjon.
Bygningen står ennå.
Du lener deg mot den.
-Jeg uttrykte meg feil. -Ja vel...
Før jeg går inn og lukker døra,-
-må du si meg noe.
Hva het prosjektet opprinnelig, før det ble Nye Aquarius?
Atlantic Plaza Residence.
Ja, fint navn. Det klinger bra.
Vi foretrekker Aquarius.
Vel, takk for dette...
Jeg vil bare understreke at vi alltid er åpne for dialog.
-Jo, takk for det. -Da ses vi.
I tilfelle du vil se på prosjektet vårt...
Takk, Clara.
Du skal få et glass vann, du er oppskaket.
Del 2: Claras kjærlighet
-Det går bra? -Hvor er sakene mine?
-Her på minnepinnen. -På minnepinnen?
-Du overfører dem til mobilen min? -Ja da, vi gjør det senere.
-Fikk du plass til alt? -Ja, hele lista du sendte meg.
-Og jeg la inn noe nytt du vil like. -Ja vel? Fint.
-Så det er sånn det er nå? -Foreslår ting.
Jeg setter det på.
Et øyeblikk...
Sånn.
Hør på dette.
Det er artig...
Hva?
Jeg er bare i godt humør i dag.
Å? Hvorfor?
Ei jente jeg kjenner, kommer fra Rio. På torsdag. Flott jente.
Når kommer hun? Hva er greia?
Vi møttes på Facebook. Venn av Marcelo. Du husker ham?
-Ja, jeg husker Marcelo. -Vi møttes gjennom ham.
Vi chattet litt. Vi likte hverandre, og nå kommer hun hit.
Kult!
Hvor skal hun bo?
Hjemme hos meg.
-Vet foreldrene dine det? -Ja da.
Så da blir det noe på deg, eller...
Det blir vel det, tante. Jeg vet ikke, vi får se.
Jeg syns hun er topp. Vi får se hva som skjer.
Herlig.
-Har skjønnheten et navn? -Det har hun. Julia.
Nydelig navn. Elsker det.
Du...
Gjør følgende:
Spill Maria Bethania for henne. Vis henne at du er intens.
Ja vel.
Det skal jeg gjøre.
God kveld.
-Står til? -Bra. Vakker, som alltid!
Takk, kjære.
-Jeg har savnet deg. -Son, står til?
Hva tilbyr de?
Vet ikke, jeg rev konvolutten i filler.
Du rev den i filler?
Du var ikke nysgjerrig på hva det var?
Nei.
Det er søsteren min.
Du har helt rett.
Fins det noen juridisk mulighet til-
-å få dem til å la meg være i fred?
De banket på hos deg og ba om å få snakke med deg.
Ikke noe ulovlig i det.
Står de andre leilighetene tomme, eller er noen utleid?
Alle står tomme. De har kjøpt alle.
De avgjør selv om de vil selge eller leie ut.
Clara.
Jeg ville ikke si noe, men nå må jeg.
Jeg tenker kun på én ting, nemlig livskvaliteten din.
Det er det eneste jeg tenker på.
Resten er ikke så viktig.
Vel...
Vet du hva jeg vil denne uka?
-Jeg vil ut og danse. -Så bra.
-Bli med meg, Fatima. -Vi går!
-Antonio, la meg få gå. -Nei vel, jeg skal ikke være med...
Sa du: "Antonio, la meg få gå"?
Ja, han må gi meg lov!
Jeg trodde jeg skulle bli med!
Vel... Ingen mangel på mannlige dansere der.
Hvor har du alle ryktene fra? Og du sprer dem som om alle sanne. Utrolig.
Ryktebørsen i Pernambuco? Badebassenget i den tyske klubben.
Så det er derfor dere er så brune.
Jo mørkere hud, jo mer prater de. Rene giften. Herregud!
Da jeg kom til Recife for 10 år siden,-
-giftet jeg meg praktisk talt med hele det jødiske samfunnet her.
Du knullet praktisk talt hele det jødiske samfunnet her!
Jeg?
Hun er så sjenerøs!
Jeg er bare snill!
-Jeg viste medfølelse... -Så det var det det var!
Se der borte, Leandro.
-Hvem? -Den pensjonerte advokaten.
Han var gift med Ana Lucia,-
-som døde for 10 år siden. Fryktelig.
Livmorkreft.
Ikke mer sykdomsprat.
Vi er på fest. La oss snakke om hyggelige ting.
Fjernet alt.
Bento og Silvia danser diskré.
-Du må ikke stirre. -Jeg ser hva som foregår.
Denne Silvia gikk til bokhandelen-
-og kjøpte tre meter med bøker etter råd fra interiørarkitekten sin.
Tre meter? Herregud!
Du burde ha spurt om hjernen hennes virket.
Denne festen suger.
Du sa det ville være flotte menn her. Jeg ser ingen! Unntatt kelneren...
Visst er det flotte menn her.
Det er du som trenger briller.
-Ja, det er det. -Hvor, Clara?
-Ja, det er det. -Hvem, Clara?
Jeg vet ikke. Det røper jeg ikke...
Du har sett deg ut han fra Espirito Santo, du.
-Ikke se! -Og han har sett seg ut deg!
Han er visst enkemann.
Han er 60, 65...
Ikke min type.
Ikke din type... Hva? Han ser helt ålreit ut.
Si meg... Husker du hvorfor vi kom hit i kveld?
-Gjør du? -Jeg kom for å drikke.
Nei, vi kom for å prate sammen.
Leticia, vi må snakke med deg. Kom igjen!
Vi vil bare forsikre oss om at alt er bra med deg-
-og at hjelpen du får, fungerer.
Jeg har satt pris på det.
-Vil du ha telefonen hans? -Jeg har telefon.
Nei, det er han gutten sin.
-Jeg tør ikke be om nummeret hans. -Aldri si aldri.
Lucrecia, jeg tenkte at om noen av oss hadde det, så var det deg.
-Jeg? -Ja, med det englefjeset.
Er det så nøye? Det er bare et mannfolk.
En ung mann... Profesjonell.
Stilig...
Profesjonell er bra. Det liker jeg. Stilig er bra.
-Du skal få nummeret hans. -Nei takk.
Jeg hører ikke på dette øret.
Ikke utsett det du kan gjøre her og nå.
Hva er det? Gigolo-reklame?
Som sånne kjøleskapmagneter. De dingsene en fester til...
"Gjør det nå, mens du ennå kan!"
Skal vi danse?
Hei!
-Kan noen passe på mobilen min? -Vi skal passe på mobilen din.
Jeg har bodd i Fortaleza.
Du snakker så lavt.
Er du her på besøk?
Jeg kom for å tilbringe noen måneder med datteren min.
Hun bor her, derfor er jeg her.
Og kona di?
Jeg har vært enkemann i fem år nå.
Jeg er enke.
-Hvor lenge har du vært det? -I 17 år.
Har du vært på Clube das Pás?
Det er helt topp.
Så flotte minner...
Går jeg for fort fram?
Nei.
Jeg ble operert.
Brystet?
Brystet.
Du er fantastisk.
Men nå må jeg få deg hjem.
Jeg tar taxi.
Nei, jeg insisterer. Jeg kjører deg hjem.
Takk.
God natt.
Kjør!
Jeg er her hver dag, jeg vet hva jeg snakker om.
-Du prøver å skremme meg. -Er det ikke sunt å være litt redd?
Jeg er heller ikke begeistret for frykt.
Det er nok frykt her i verden.
Det er jo sånt vi jobber med i min bransje.
Hvor ofte har en ikke berget folk som ikke var redde nok?
Eller folk som glemte å være redde?
Dona Clara...
Kast et diskré blikk til høyre for meg.
En gutt på sykkel.
Hva har han på seg?
Grå t-skjorte, svarte shorts.
Han er narkolanger.
Selger han dop?
De sier han har bra dop, men han selger bare til rikinger.
Dyr sykkel... Hvit gutt.
Han kommer mandag og onsdag morgen. Og fredag ettermiddag.
Samarbeider dere med politiet?
Nei, vi er for eksponert. Det er røft på denne stranda.
Han har kontor bak kioskene.
Clara.
-God morgen. -Daniel...
Sønnen til Jorge, de gamle naboene dine.
Daniel, hvordan går det? Hvordan er det med faren din?
Pappa døde for to år siden.
Det visste jeg ikke. Kondolerer.
Takk.
Jeg var i nærheten og tenkte jeg ville stikke innom-
-for å be deg løse dette leilighetsproblemet.
Det går ut over så mange.
Pappa inngikk avtalen for seks år siden. Han døde, og det var det.
-Jeg skjønner ikke. -Jo da.
Du er ikke dum.
Alle andre enn du flyttet ut av bygningen. Du er egoistisk.
Daniel, jeg har kjent deg siden du var liten.
Du surfet på denne stranda med ungene mine.
Du kjente meg da jeg var liten, men kjenner meg ikke som voksen.
Du får ha en god dag, Clara.
Hva er de madrassene til?
Jeg vet ikke.
Bevares!
Kom her, jeg vil vise deg noe.
Ja vel.
Vi hyller denne dagen
Som du feirer
For huset som du bor i...
Ladjane...
-Hun husket det! -Det er bursdagen din!
-Gratulerer med dagen! -Takk.
Du vet at du kan regne med meg?
Det vet jeg.
God morgen, Clara.
Står til?
-Hva var det du het? -Josimar.
-God dag. Og hva heter du? -Rivanildo.
God dag, Rivanildo.
Og du er Diogo?
Diego.
Diego, du hadde med masse madrasser til bygningen.
Hvorfor det, hva er de til?
Leilighetene står tomme. De tilhører bygningsfirmaet.
Vi tar med det som trengs til jobben.
Akkurat.
Høres rimelig ut.
Kan du flytte bilen? Jeg skal ut.
Nå?
Nå. Ha en god dag.
Ha det, Clara.
Jeg noterte noen saker.
Til deg.
Det er enklere.
Denne er til João og Bruninho:
Jeg har ingen farge
Har ingen form
Jeg har ingen lukt Og jeg veier ingenting
Når jeg er sterk, kaller de meg Vind
Når jeg stinker, kaller de meg Promp
Se, han er våken.
Jeg vekket ham ikke. Han var alt våken.
Det er så godt å ha deg her.
Jeg har savnet deg.
Vi kan ordne noe hjemme hos oss, ikke sant?
Hva med Marcio?
Han er i Brasil.
Marcio... Er det han jeg ikke har truffet ennå?
-Skjerp deg, Rodrigo. -Jeg har ikke hatt tid, mor.
Har du ikke et fotografi, et bilde av ham i lommeboka?
Noe sånt?
-Som du kan vise meg? -Jeg har et her.
Mamma må gi sin velsignelse.
Du må få hennes velsignelse.
Si meg noe mens broren din leter etter et bilde å vise meg.
Hvordan er Marcio?
Marcio er en fin fyr, avslappet, fra Minas.
-Det funker. Ikke sant, Rodrigo? -Det gjør det.
-Få se. -La meg finne et.
Jeg så noe jeg ikke skulle se!
Dette er Marcio. Han er fra Belo Horizonte.
Så fin.
Jeg liker ham. Se, så snill han ser ut.
-Du har heller ikke møtt ham? -Jeg har sett bilder.
-Nå har dere møtt hverandre. -Takk.
Sønnen min...
Du må besøke meg oftere.
Ikke bare send meldinger.
Ring meg. Jeg vil høre stemmen din.
Og ta med Marcio hit. Jeg vil treffe ham.
Jeg er i live, vet du.
Hvordan takler du denne situasjonen?
Jeg er fly forbanna.
Du tror ikke du er stresset av alt dette?
Nei, jeg sa jeg er forbanna. Det er dere som blir stresset.
Fortell oss hva som foregår. Vi er bare bekymret.
-Hva med klistremerkene på dørene? -Hvilke klistremerker?
-De på dørene. -Hvilke dører?
Klistremerker fra bygningsfirmaet. På dørene til leilighetene.
Bygningsfirmaet har merket sitt på alle dørene, mor.
Unntatt din.
-Vi trodde du hadde sett dem. -Nei.
Klistremerkene er der. Jeg hadde ikke sett dem.
Noe nytt hver dag.
Nå er det klistremerker... De må ha blitt plassert der i dag.
-Hvor kom dere inn? -Hovedinngangen.
-Er det klistremerker i den enden? -På alle dørene.
Mamma, jeg gjentar meg selv og sier ting ingen vil si.
Selg leiligheten og spar deg selv for problemer.
Hvilke problemer?
Det er bare det at...
Vi tre er bekymret for deg, alene i et spøkelsesbygg.
Hva for noe? Et spøkelsesbygg?
Dere eier ikke grenser. Disse "følelsene" deres...
-Mamma, da... -Litt av en verdensoppfatning.
-Synet deres på tilværelsen... -Mamma, jeg er bekymret for deg.
Du bor i en forfallen bygning-
-som er gammel, utrygg og tom.
Liker man den, er den "vintage".
Ellers er den bare gammel. Ikke sant?
La oss gå inn i stua. Og så må jeg si noe:
Dere må ta oppvasken før dere går.
Ladjane er ikke her i dag.
Vi går.
Det løser ingenting å gå ut av kjøkkenet.
Den som lagde maten vasker ikke opp.
Siden jeg har rollen som heks her, vil jeg spørre om noe.
Har du vurdert tilbudet deres?
De tilbyr ikke markedspris.
Standardtilbudet er en ny leilighet.
De tilbyr kontant oppgjør. Et tilbud du ikke kan avslå.
Hvordan vet du det?
-Har de kontaktet deg? -Nei.
Ja da, jeg sa det til guttene. De kom og snakket med meg.
Kom de til deg, eller oppsøkte du dem?
Jeg oppsøkte dem. Jeg må jo prøve å skjønne hva som skjer.
Jeg ville prøve å...
Den unge mannen virket forresten hyggelig.
Aninha, hva tilbyr de?
De tilbyr nesten to millioner reais. For denne leiligheten.
-Ana Paula... -Det er for lite.
Dette handler ikke om pengene.
Hva mente du med "denne... leiligheten"?
Bare at det er mye penger-
-for denne leiligheten. Det var det jeg mente.
Denne leiligheten-
-vokste dere alle opp i.
Denne leiligheten ligger på Boa Viagem-stranda.
Ved å snakke med dem uten å si det til meg,-
-viser dere meg ingen respekt.
Dere behandler meg som den gale damen i Aquarius.
Det er sånn det er. Snakker jeg med dem,-
-framstår jeg som et kasus.
Dere vet ikke hvordan det er å føle seg sprø uten å være sprø.
Du føler det rabler for deg. Du vet hvordan det er.
Du vet hvordan det er å vite at du ikke er gal-
-men at galskapen er der ute.
Husk det.
En annen ting som er sprøtt her,-
-er at vi diskuterer penger.
Jeg kan hjelpe dere når som helst.
-Vi trenger ikke hjelp, mor. -Kanskje Ana gjør.
-Jeg har jo sagt at... -Trenger du penger, Ana Paula?
Mamma, du er nok den her som vet best-
-hvor stritt jeg har hatt det siden skilsmissen.
Jeg sier at dette ikke bare handler om penger.
Jeg kan hjelpe dere når som helst.
Jeg har pensjonen min. Jeg har fem leiligheter.
Og jeg har et legat som ble bygget opp-
-av meg og faren deres, som tilhører dere.
Mamma, det ble ikke bygget opp av karrieren din som journalist.
-Ikke si sånt! -Hva har pappa med dette å gjøre?
-Pappa lever ikke lenger. -Hvorfor snakker vi om pappa?
Paulinho da Viola...
Det fins folk med nerver av stål
Som ikke har blod igjen i årene
Som er helt hjerteløse
Men når man gjennomgår det jeg gjør...
-Lupicínio... -Synger du for meg?
Ana.
Datteren min.
Det er jeg som er din fars enke her, ikke du.
Det er vanskelig, hva?
Så vanskelig.
Men sånn er livet. Du må bare venne deg til det.
Det du sa om jobben min, det er bare sånn det er.
Det er ditt problem, har ikke noe med meg å gjøre.
For jeg er den jeg er.
Og det var sånn jeg oppdro deg. Jeg og faren din-sammen.
Alt som du sier,-
-og måten du sier det på...
Det får deg til å høres ut som en idiot.
Mamma. Det er ikke nødvendig.
En gæren bitch...
Plutselig husker ingen da du var borte i to år og pappa oppdro oss alene.
Men du sendte oss fine postkort og spurte om alt var bra.
Du snakker for mye.
-Hun kalte meg en idiot. -Du kan være litt dum av og til.
SANGENE VI IKKE KAN SE Et essay om Heitor Villa-Lobos
"Til Martin, Ana Paula og Rodrigo.
For timene med lek og fri som ble tatt fra dere."
Jeg er lei for det, mamma. Jeg er så lei for det.
Kom her.
Du er så sta. Du er som en gammel dame eller en unge.
Det er fordi jeg er en gammel dame og en unge. Alt i ett.
-Paulo? -Ja, det er meg.
Du kjenner meg ikke. Jeg heter Clara.
Jeg er en venn av Leticia, hun ga meg nummeret ditt.
Står til, Clara? Hun har fortalt om deg.
Er du ledig?
Nå?
Ja, nå.
Litt av en fest ovenpå!
-Fin leilighet! -Takk.
LP-samling...
Vil du ha litt vin? Vi kan drikke opp den flaska.
Nei takk, jeg kjører.
Slå deg ned.
Leticia fortalte om deg.
Du er en vakker kvinne.
Jeg vil at du skal gå.
Hva?
Vil du at jeg skal gå?
Jeg vil at du skal pule meg.
Kle av deg.
Trengs ikke.
Ikke det.
Dette?
Kom igjen!
Kom an!
Her oppe!
Hun skal uti.
Jeg vil spørre deg om noe. Jeg vet ikke om du kan, men...
Har du et nummer jeg kan ringe, i nødstilfelle?
Ja da.
Trenger du hjelp? Er du i vanskeligheter?
Nei, bare for sikkerhets skyld.
Ja vel.
Men...
Trenger du en bodyguard? En livvakt?
Nei, Roberval. Ikke noe sånt.
Roberval, ikke hør på noe-
-jeg sier i dag. Jeg er skikkelig fyllesyk.
Det gjør vondt-
-rett her.
Det var fest i går, i bygningen der jeg bor.
Det er fælt å være fyllesyk.
Fest? Var det en bra fest?
Den var bra.
Dona Clara, ikke misforstå, men...
Legger du an på meg?
Roberval...
Du er en flott mann.
Men det surrer for mye rundt i hodet mitt denne uka.
Så nei. Jeg legger ikke an på deg.
Det er greit, Dona Clara. Alltid lurt å spørre, ikke sant?
Hvor bor du i Rio?
Jeg bor i Humaitá, Largo dos Leões.
Largo dos Leões vet jeg hvor er.
Det er fint i Largo dos Leões.
Jeg har en venninne... Jeg hadde en venninne, som døde.
Hun bodde der. Jeg elsker den delen av Rio de Janeiro.
-Jeg bor i et hus i Mário Pederneiras. -Jeg vet hvor det er.
Ikke engang "cariocaene" har ødelagt min kjærlighet til Rio.
Hva? Liker du ikke cariocaer? -Hun erter deg, Julia.
-Det var en spøk. -Skjønner.
Vet du hva, Julia?
Jeg elsker denne gutten. Jeg syns han er helt herlig.
Han liker deg også. Han har fortalt meg alt om deg.
Noen ganger tror jeg at jeg var gravid med Tomás og ikke husker det.
Så er det fotografier-
-av moren hans på sykehuset med den lille babyen i armene.
-Det knuser drømmen min. -Tante, kan du debrife turisten?
Forklar henne.
Har du spilt Maria Bethânia for henne?
Nei. Maria Bethânia?
-Skulle du ikke spille det? -Nei, det var hennes påfunn.
Tomás, vis henne hvor intens du er.
Se, tante. Forklar henne hvor vi skal.
Ja vel.
Her er vannskillet. Der borte er Pina.
Det er en slags grense mellom Leme og Copacabana.
Sånn er det, liksom.
-Nøyaktig hvor er det? -Rett der borte.
Utløpet til dette kloakkrøret-
-er grensen.
På denne siden av røret er liksom det rike strøket.
På den siden er fattigstrøket.
I denne retningen er altså Pina. Den veien er Brasília Teimosa.
Skjønner.
Vi skal til Brasília Teimosa.
Vi skal hilse på Ladjane.
Vi jobbet sammen i 19 år.
I fjor mistet hun sønnen sin i en motorsykkelulykke.
Han var på vei hjem fra jobb.
Han ble kjørt ned av en promillekjører uten at det kom for retten.
Så noen kjørte ned fyren og slapp ustraffet fra det.
Det er for jævlig.
Gratulerer med dagen!
-Jeg må snakke med deg. -Så flott du er!
Vennen til Tomás, sant? Fra Rio?
Hun er pen! Disse jentene fra Rio er det fart i!
Lala, typisk deg. Men det er jo sant, da.
Lala er Ladjanes søster.
Lala jobber for Letícia, venninnen min.
Og Ladjane jobber for meg.
-Få høre. -Fortalte Paulo deg om i går kveld?
Om i går kveld? Nei.
-Ringte du ham? -Han kom innom i går kveld.
Pussig...
Jeg ville at du skulle være sammen med ham.
-Men nå er jeg faktisk sjalu. -Det er for sent nå, gjort er gjort.
Var det godt?
Ja, det var godt, men...
Jeg bearbeider det ennå.
Det var for godt, altså.
Var det godt, eller var det ikke godt?
Bare si det.
Det var godt.
Så bortsett fra festen,-
-hadde du en fin kveld.
Ja...
En fin bursdag.
-Du var så vakker. -Kjære deg.
Det blåste sånn der oppe-
-at de måtte legge en hjelm av lakk på håret mitt.
Det merket man. Ikke et hårstrå var løst!
Men du var vakker.
God morgen, Dona Clara. Jeg henter vann. Vi begynner der borte.
Greit.
Jeg kjøpte malingen du ba om. Den er i bilen.
-Bra. -Dyr!
-God maling. -God, men dyr!
Det blir pent når det er ferdig.
-Kom og ta en kaffe etterpå. -Det skal jeg.
Mennene fra bygningsfirmaet er her. De vasker trappa.
-God morgen, Josimar, Rivanildo. -God morgen, Dona Clara.
Det var veldig skittent ovenpå. Har du vasket der?
Ja.
-Du har alt vasket ferdig ovenpå? -Ja, Dona Clara. Ikke bekymre deg.
Hold an...
Tomás og Julia sover ennå.
La dem sove litt frampå.
Jeg savner sønnen min.
Filipe.
Jeg tror det fins bilder av deg da du var liten.
Fra bursdager og sånt. Nakenbilder.
Fra da du var liten!
Splitter naken... Ja visst.
Det var fine tider...
-Dr. Herculano. -Hvem?
Å, Antonio...
-Vakker og gravid! -Kult.
Herlig. Se på moren din! Dette er også flott.
Slike gamle rammer er fine.
Antonio.
Husker du denne kvinnen?
Hva var det hun het? Hun lagde nydelig mat.
Alle var begeistret for henne.
Men hun var ei fitte som stjal smykkene våre.
Hun stjal smykker fra mor. Husker du? Fra bestemor.
Så dro hun til Ceará, og vi så henne aldri igjen.
Tja, det er vel uunngåelig.
Vi utnytter dem.
De stjeler fra oss, litt her og litt der.
Og sånn fortsetter det.
Du har rett.
Tonho, hva var det hun het?
Darlene?
-Ikke Darlene! -Darlene Glória.
Hvor fikk du Darlene fra?
Hvordan er langhelgen?
-Står til? -Det går bra?
Platene du ikke fikk sett på i går er der borte.
-De er der. -Vi kan sjekke dem nå.
Hva sa du?
-Min fremtidige arv... -Å ja? Du får bare vente!
-Hei, Ladjane. -Hei!
Det er så mye her...
Jeg elsker disse bildene. Jeg liker alle sammen.
Men denne serien i Maria Farinha...
Pappa?
Hva er greia med folk som poserer med biler?
Mange her tar bilder av seg med biler.
Biler har mistet sin sjarm. Nå er en bil bare en bil.
Jeg har sett folk med biler på Facebook.
Som før i tiden.
Folk poserer som om de var familiemedlemmer.
Jeg tror ikke det.
Juvenita...
Hushjelpen het Juvenita.
Hun het Juvenita.
-Så bra at du husket det. -Hvor lenge har du kjent meg?
I 61 år.
Hadde jeg ikke husket det, ville jeg grublet på det hele dagen.
Juvenita. Så bra at jeg husket det.
Jeg tror vi har nok fotografier til bryllupsvideoen. Var det alt?
Vi har igjen mine bilder i huset til moren min.
-Akkurat. -Arnaldo, fetteren til Adalberto?
Visst er det Arnaldo. Morsomste fyren jeg vet om.
Få se.
Har du truffet Arnaldo? Han ser så alvorlig ut her.
Det var den dagen han var ferdig utdannet jurist.
-Han ble uteksaminert... -Til deg, Filipe.
-Var det en advokatvits? -Bare en vits.
-Jeg skjønte den ikke. -Glem det.
Du må lære deg hvordan det er her. Jeg glemmer kanskje en nevø,-
-men ikke en vits! -Glad i deg også, tante.
Glad i deg også.
Tante Lucia.
-Fantastiske tante Lucia. -De lager dem ikke sånn lenger.
-Mer vin? -Ja takk.
-Mer vin? -Bare litt.
Nei takk.
Jeg vil vise dere et bilde av sønnen min.
Jeg har det i lommeboka.
Han er pen, Ladjane.
Tante, vi vil spille en låt-
-som Julia har valgt. -Greit?
Du har mye bra her, Clara. Jeg kunne hørt på alt sammen.
Denne plata er veldig bra.
Den er ikke blant de mest populære låtene hans.
Men den er nydelig. Dere har helt sikkert hørt den.
-Sett den på, la oss høre. -Spill den, Tomás.
Jeg har brukt så lang tid
På å lære å kysse
Andre menn
Slik jeg kysser min far
Jeg har brukt så lang tid
På å skjønne at kvinnen jeg elsket
Elsker og vil elske
Alltid vil være den kvinnen
Som moren min ennå er
Hva med frykten hennes?
Og min far, hvordan har han det nå?
Del 3: Claras kreft
Hei, herr Pedro!
Hallo, herr Pedro!
Hva er i veien?
-Det er dårlig luft her. -Ladjane!
Se hvem som er her! Mamma er straks tilbake.
-Hva er i veien? -Mamma, jeg måtte si opp Cidinha.
-Du sparket Cidinha. -Hun var helt topp...
Superbarnepiken som elsker Pedro. Nå har du ikke barnepasser.
Jeg har en annen i kikkerten. Mamma, jeg har det travelt.
Har du sagt det til Armando?
Armando vet det ikke. Han vil ikke merke at vi har byttet barnepike.
Her har du bleier, mat, bøker og alt.
Bare gi det til Ladjane.
Gjør du dette for meg? Ring meg om du trenger meg.
Ja da. Men hva er vitsen? Ha det.
Hvor er havet, Pedro?
God morgen.
Pokker, vi har ikke hansker engang...
-Det er tungt. -Hallo.
"Jeg er den store, stygge ulven..."
"Tre små griser..."
Nei. Murer faller sammen...
Se, Lille Rødhette.
Lille Rødhette...
I Lille Rødhette eter ulven bestemor!
Når Edilene er tilbake, skal hun gi meg det.
Jeg kan ikke gjøre det der. Når hun kommer tilbake.
-Så du... -Unnskyld.
Hva skjer? Prøver du å drepe meg?
Slipp fram barnevogna.
God dag.
Gud er vidunderlig! Han er så god mot oss.
Hva er dette?
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Så du hvordan det er i garasjen?
Kom og se!
Dona Clara?
Det er noe jeg vil si deg.
Det betyr kanskje ikke noe, jeg er ikke sikker.
I går, etter at du gikk tur med Pedro...
Om det skjedde i går, hvorfor forteller du meg det nå?
Fortell meg hva dette er.
Er du gal? Hvordan kan du gjøre dette midt i Boa Viagem?
God morgen, Clara. Står til?
Bare bra, Diego. Og håper å bli bedre.
Hva gjelder det?
Diego.
Brente du madrasser i bakgården? Midt i Boa Viagem?
Nei. Der borte?
Jo, jeg så det.
-Jeg vet ikke noe om dette. -Det der borte?
Jeg skal finne ut hvem som gjorde det. Du har rett, dette er ikke riktig.
Det var fest her i bygningen.
Madrassene må ha blitt skitne.
Jeg vet om festen, men ikke om madrassene.
Jo da, der var skitne madrasser. Der var bæsj i trappa.
-Fikk du ikke trappa vasket? -Jeg visste ikke noe om bæsj.
Jeg skal ikke dømme.
Det er ikke det jeg vil snakke med deg om.
Du eier jo mange leiligheter i denne bygningen.
Du kunne hatt fest i hvilken som helst av dem.
Men du valgte å ha fest i leilighet nr 8.
Den ligger rett over min, og jeg fikk ikke varsel.
Du har rett, det var min... Jeg glemte det i alt stresset.
Alle fester jeg holder eller tillater fra nå av,-
-skal du få beskjed om.
Jeg ser du maler fasaden på bygningen.
Uten å diskutere det med bygningsfirmaet?
VI er også en del av dette sameiet. Vi kan nok kommunisere bedre.
Diego, du spiller en passiv-aggressiv type.
Hva?
Passiv-aggressiv.
Nei, jeg spiller en fokusert type. En besluttsom type.
Jeg kom nylig hjem fra USA. Tok en treårig økonomiutdannelse der.
Nå er jeg tilbake, klar til kamp. Dette er mitt ansvarsområde-
-og jeg akter å nå mitt mål.
Besøket hjemme hos deg var en høflighetsvisitt.
"La oss ta kontakt med Clara, bli bedre kjent."
Det skjedde ikke. Du slapp oss ikke inn, vi sto i gangen.
Ingen tilbød oss kaffe, vann, te.
Skulle ønske jeg hadde sagt det som det var da.
Bygningen står tom, Clara.
Nei. Bygningen står ikke tom, jeg bor her.
Ja, men bygningen står tom.
Bygningen står tom, og jeg og alle i firmaet er bekymret for-
-at du er her. Jeg ville ikke latt bestemor eller mor bo her alene.
-Hvor bor moren og bestemoren din? -Der du burde bo. Med alt de trenger.
Jeg skal ikke si hva jeg tror.
For jeg lurer på hvor moren din bor. Unnskyld meg.
Jeg er et høflig menneske, men du irriterer meg.
Det er ikke forsvarlig å bo her.
Et velutdannet menneske som deg må bo i en trygg bolig.
Et nybygg med kabel-tv, trygt. Dette går ikke lenger, Clara.
Jeg ser ikke engang denne bygningen lenger.
Jeg ser for meg murere, anleggsarbeidere, familiemedlemmer-
-som ringer og spør om Dona Clara endelig har bestemt seg,-
-så de har jobb og lønn ut måneden. -Har du tenkt på-
-at dette prosjektet, "Nye Aquarius", kanskje først ser dagens lys-
-når du er 50-60 år?
Det er mulig. Kanskje.
Ikke alle tenker sånn. Barna dine...
Ikke våg å snakke om barna mine! Hold munnen din!
Ikke snakk om barna mine!
Vet du hva? Det er bortkastet tid å snakke med deg.
Men likevel...
Det er utrolig hva man kan si om folk som mangler manerer.
Og da mener man alltid fattigfolk.
Men det er ikke fattigfolk som mangler manerer.
Det er rike, velutdannede mennesker som deg.
De som tror de er eliten, tror de er privilegert. De som ikke står i kø.
Mennesker som deg, som har tatt høyere utdannelse,-
-men som mangler anstendighet og ikke eier karakter!
Eller, karakteren du har, er at du er grisk.
Altså eier du ikke karakter.
Det eneste du har, er et fårete flir.
Jeg skal si deg noe. Jeg har sagt det før, og jeg sier det igjen.
Og jeg mener det: Jeg skal ikke ut herfra før jeg er død!
Du kjenner meg ikke, Clara. Men jeg hører på deg-
-og respekterer deg, fordi jeg innser-
-at familien din har kjempet hardt for å nå dit de er.
Ikke sant? En mørkhudet familie-
-som måtte jobbe hardt for det de har.
Jeg respekterer deg.
Unnskyld meg, men du kan ikke behandle henne sånn.
-Godt at du kom. -Jeg er her.
-Lenge siden sist. -Det var en god film.
Har du sett dette?
Så det kom endelig ut... Se her.
"Jeg elsker Mp3."
-Du må ha sagt det. -Dårlig tittel, fryktelig bilde.
Det er evigheter siden vi kom til Leite.
Vet du noe om disse menneskene?
Clara, jeg vet-
-hvor mye reklameplass de kjøper i avisa.
De står bak delstatsregjeringen,-
-rådhuset, og sin konkurrent, Pinto Engineering. De har stor makt.
Ja, men det vet vi jo alt.
Diego, sønnesønnen, hva vet vi om ham?
Nesten alle kjenner til ham,-
-for han er så forfengelig. Han liker publisitet.
Han har egen presseagent.
Han er alltid i avisa. Leser du ikke avisa?
Nei.
Hva? Leser du ikke avisa vår?
Nei.
Denne guttungen...
Han er involvert i en kirke...
En kirke?
Diego er gudsønn til min bror Ricardo, arkitekten.
Diego er familie.
Nå er du sarkastisk.
En annen ting... Ricardo har hatt flere oppdrag for bygningsfirmaet.
-Han er arkitekt, det er helt naturlig. -Det er naturlig og logisk.
At man utvider familiebånd til vennekrets, omgangskrets...
Ikke sant, Ronaldo? Typisk for Pernambuco.
Typisk for Brasil. Ikke sant, Ronaldo Cavalcanti?
Er du ikke en Cavalcanti, så er du en "Caval-kan-ikke".
Jeg vil spørre deg om noe.
Hun som intervjuet meg, er hun slekt?
Ana Paula? Hun er niesen min, jobber for oss i avisa.
La oss ikke diskutere familie.
For lillebroren din er innblandet i en stygg politisk sak.
Ja. Har de bevis for alle anklagene, er han i store problemer.
Jeg er lei for det. Beklager. Jeg skulle ikke ha nevnt det.
Hvordan holder du det ut?
Jeg jobber fremdeles i media etter alle disse årene-
-fordi folk vet at jeg vet for mye.
Jeg har sett for mye.
Jeg har latt mye gå i glemmeboka.
Jeg føler på meg at du skal hjelpe meg.
Veldig diskré.
Det fins papirer...
...som hvis de blir offentliggjort, noe de ikke blir i min avis...
Men hvis de blir offentliggjort,-
-vil det se stygt ut for dem.
Du liker det!
Greit.
-God dag. Advokat Cleide? -Jeg er Cleide. Min klient Clara.
-Hyggelig. Benedito. -Takk for at du tar imot oss.
Jeg er blitt opplyst om at det er i seksjon 307-D.
Jeg ser kanskje forvirret ut, for det er jeg.
Dette er papiravfall!
Det er dessverre i det rotet der.
Lett skal det ikke være...
Du blør.
-Se hvem som er her. -Hvor er Pedro?
Pedro!
Hvor er du, Pedro?
Her er fotballen, Pedro.
-Hvordan er det med moren din? -Bra, mamma.
Hei, Ladjane.
Hun kommer seg, med din hjelp.
Jeg fikk denne konvolutten. Måtte kvittere for den.
-Hva står det der? -"Advarsel:
Det er strengt forbudt-
-å male bygningens fasade."
Fikk du malt fasaden?
Hun merket ikke at jeg fikk malt fasaden.
Mamma, jeg kom ut av bilen med Pedro, poser og greier...
Jeg skal se på det når jeg går.
..."tvungen voldgift."
-Er ikke Cleide advokaten din? -Jo.
Ring henne.
Sikkert ikke noe å bry seg om, men ring henne.
Jeg må gå.
Om en uke er alt som vanlig igjen. Ikke noe problem.
Takk.
-Alt ordner seg. -Ja da.
Dona Clara.
-Jeg vet ikke om du husker oss. -Du er Josimar fra bygningsfirmaet.
Jeg jobber ikke der lenger.
Vi sluttet.
Jeg bestemte meg for å snakke med deg.
Få høre.
Jeg ville bare si at...
Jeg ser opp til deg.
Du er en anstendig...
...og vakker kvinne.
Josimar.
-Du er full. -Jeg har drukket litt. Men ikke mye.
Jeg er ikke full. Vi prøver å hjelpe deg, frue.
Jeg vet du er redd. Vi har noe å fortelle deg.
For tre-fire måneder siden-
-var du bortreist.
Mens du var bortreist,-
-satte de oss til en jobb her, i bygningen din.
Oss og flere andre fra firmaet.
Vi bygningsarbeiderne fikk beskjed om-
-å bære inn noen materialer. Vi måtte gjøre som de sa.
Hva slags materialer, Josimar?
Du må åpne leilighetene over deg. I B-blokka, der strømmen er tatt.
-Leilighet 10. -Uten strøm. Leilighet 10 og 12.
Men hva skjedde?
Vi har fortalt alt vi kan. Lås opp de leilighetene, så får du se.
Lås opp leilighetene. Se hva som er der.
-Vi går nå. -Nei.
Hva hadde dere med dere, hvordan ble det levert, og hvor?
Si det...
Ladjane?
Spark ballen til bestemor!
Pedro!
-Dona Clara. -Roberval.
-Takk for at du kom. -Jeg er her for å hjelpe.
Jeg tror vi begynner her.
Her er ikke strøm.
Dona Clara, har du en rettskjennelse-
-eller noe sånt? -Som Claras advokat tar jeg ansvaret.
-La oss sette i gang. -Aldri i verden om jeg går opp dit.
Er det denne? Er det denne, Dona Clara?
-Det er den. -Kan alle gå til side?
Dette blir lett.
Dona Clara, det er best du ikke kommer inn.
Jeg skal inn.
Blir dere med meg?
Termittene ble brakt hit-
-for å ødelegge bygningen.
Ser man det.
De svina...
Dæven...
-Her er det flere. -Mange flere.
Dona Clara, denne er enda verre.
De har plassert en hel termittkoloni her.
Vil du si det, eller skal jeg?
Overlat det til meg.
Bare vent her, de kommer snart.
God morgen!
-God morgen. Klar til å dra? -Hva skyldes denne æren?
Dette er min bror Antonio. Min nevø Tomás.
Og dette er Cleide, venn og advokat.
-Hva gjelder det? -Skal vi sette oss?
Jeg skal fatte meg i korthet.
Disse dokumentene-
-som Cleide og jeg fant-
-kan være av interesse for dere.
-Kan jeg få se? -Hvor fant dere disse?
Clara...
Jeg skal si deg noe.
Jeg vil bare si...
Kan du si meg...
Kan du fortelle meg hva som er meningen med dette?
Hadde jeg ikke vært så veloppdratt, hadde jeg sparket deg ut på flekken.
-På grunn av dette? -Ja.
Se her.
Jeg har originalene.
Kan jeg få se?
Jeg var ikke født da dette skjedde. Dere kommer ingen vei med det.
Kan godt hende jeg ikke kommer noen vei med det, men...
Om det gir dere litt hodebry at jeg offentliggjør disse dokumentene,-
-er jeg fornøyd.
Dere bør ikke legge dere ut med jussavdelingen vår.
Med så stort bord som du har, har du nok en diger jussavdeling.
Fordømte svin!
Har du mistet siste rest av anstendighet?
Du er ikke hjemme. Respekter meg, ellers mister jeg respekten for deg.
-Ro deg ned. -Du fornærmer meg i mitt eget hjem.
Si det!
Jo, altså...
Jeg overlevde kreft.
For over 30 år siden.
De siste dagene har jeg tenkt på noe.
Jeg ville heller gi deg kreft enn å ha det selv.
Antonio, hjelp meg.
Hva er dette?
-Slå av kameraet! -Du kan filme dette.
Slå av kameraet! -Tomás, fortsett å filme.
Norske tekster: P.S. Mannes